You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Elise</strong> <strong>Amalie</strong> <strong>Tvede</strong><br />
- <strong>Svend</strong> <strong>Foyns</strong> f0rste <strong>kone</strong><br />
Av lektor Lisbeth Higley<br />
Innledende bemerkninger.<br />
Sommeren 1970 var jeg pa en bitte liten innvandringsutstilling<br />
i San Antonio, Texas og der ble<br />
jeg klar over at <strong>Svend</strong> Foyn hadde en skilsmisse<br />
bak seg for ekteskapet med Lena Bull.<br />
Det gikk 20 ar for jeg begynte a prove a finne<br />
ut noe mer om hvem den f¢rste <strong>kone</strong>n hans var.<br />
Forst leste jeg de bokene som var skrevet om<br />
<strong>Svend</strong> Foyn, men det var lite a finne der om <strong>Elise</strong><br />
<strong>Tvede</strong>.<br />
<strong>Elise</strong> <strong>Amalie</strong> <strong>Tvede</strong> - <strong>Svend</strong> <strong>Foyns</strong> J¢rste hustru.<br />
(Foto: The Institute of Texan Cultures, San<br />
Antonio, Texas)<br />
I forordet til <strong>Svend</strong> <strong>Foyns</strong> Dagbok nevner<br />
Arne Odd Johnsen ekteskapet, og Norsk<br />
Biografisk Leksikon og Halvorsens Forfatterleksikon<br />
har ogsa korte faktaopplysninger.<br />
Hos var fremste emigrasjonsforsker Ingrid<br />
Semmingsen, fant jeg mer. Hun skriver om <strong>Elise</strong><br />
<strong>Tvede</strong> sammen med Cleng Peerson, Johan<br />
Reiersen og andre utvandringspionerer og legger<br />
vekt pa den rollen de spilte for igangsettelsen og<br />
spredningen av den tidlige emigrasjon til<br />
Amerika. Semmingsen skriver at <strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong><br />
horte med blant foregangsfolkene som agiterte i<br />
skrift og tale og pavirket mange til a forlate<br />
Norge. Hun sier at disse menneskene skilte seg ut<br />
fra gjennomsnittsutvandreren nar det gjaldt klassetilh¢righet<br />
og bakgmnn. «De hadde fatt skubb<br />
og stot som gjorde dem mer bevisste enn de fleste<br />
og forte til at de satset pa et nytt liv i Amerika<br />
uten de belastningene som heftet ved dem her<br />
hjemme.» 1<br />
Det var mange flere kilder til <strong>Elise</strong>s liv i<br />
Amerika. Hun er godt kjent i det norsk-amerikanske<br />
forskningsmiljoet i Midt-Vesten og det er<br />
skrevet mange artikler og en bok om henne. <strong>Elise</strong><br />
<strong>Tvede</strong> fremstilles som en foregangskvinne, men<br />
alt konsentreres om de 50 arene hun levde i<br />
Texas.<br />
Mitt ¢nske var a kartlegge best mulig de 32<br />
f¢rste arene hennes - tiden for hun forlot Norge.<br />
Kildene mine har vrert de jeg allerede har<br />
nevnt - pluss artikler om henne i norske aviser,<br />
statsarkivene i Kristiandsand og Oslo, diverse<br />
leserinnlegg <strong>Elise</strong> selv skrev og ikke minst hennes<br />
utallige brev.<br />
<strong>Elise</strong> <strong>Amalie</strong> <strong>Tvede</strong> ble f¢dt i Dypvag ved<br />
<strong>Tvede</strong>strand i febmar 1815. 2 Foreldrene var danske<br />
og faren hadde kommet til Norge som nyutdannet<br />
teolog p.g.a at hans kusine - Louise<br />
Stephansen fra Kjobenhavn - som han hadde<br />
vokst opp sammen med, var gift med jernverkseier<br />
og Eidsvollsmannen Jacob Aall pa Nes jernverk.<br />
Da <strong>Elise</strong> var 8 ar, flyttet den lille familien -<br />
<strong>Elise</strong> forble enebarn - til Vestre Moland i<br />
Lillesand. Her fikk <strong>Elise</strong> mange venner blant<br />
barna til Lillesands ledende familier og grunnlaget<br />
ble lagt for vennskap som skulle komme til a<br />
vare livet ut. Som gammel dame i Texas skrev
hun om disse Lillesandsarene at de var de gladeste<br />
og behagligste ar i hennes liv. 3<br />
Men da hun var 14 ar, sokte <strong>Tvede</strong> seg tilbake<br />
til Holt ved Nes Jernverk der han hadde startet sin<br />
prestegjerning. Familien kom igjen i merheten av<br />
Aall-slektningene, men <strong>Elise</strong> onsket ikke a flytte.<br />
Hun skriver: « Vi forlot Vestre Moland, Gud ska!<br />
vite med stor bedrovelse for mitt vedkommende.»<br />
4 Hun var at barn da de kom dit, og na<br />
matte hun som tenaring forlate alle sine venner.<br />
Dagene pa Holt ble rolige sammenlignet med<br />
de lystige arene i Lillesand. Savnet var nok stort.<br />
Men uten adspredelsene hun var vant til, fikk hun<br />
tid og anledning til a utvikle andre sider av sin<br />
personlighet.<br />
Nes jernverk var et helt lite samfunn med over<br />
600 mennesker. De fleste hadde ikke noe okonomisk<br />
overskudd, men det fantes folk der med<br />
intellektuelle ressurser langt over det vanlige.<br />
Kirketjeneren og lrereren i Holt hadde en sonn,<br />
Johan Reiersen, som sammen med de jevnaldrene<br />
sambygdingene Knut Knutsen og Jprgen Valand<br />
ble skolert privat i Holt pa Aalls bekostning. De<br />
ble hjulpet videre til studenteksamen og universitetsstudier.<br />
Valand ble prest, og de to andre ble<br />
landskjente. Knut Knutsen som sprakforsker og<br />
skolemann, og Johan Reiersen som samfunnsengasjert<br />
starter og redaktor av Christiansandsposten.<br />
Med sin krasse penn skapte han rore<br />
ved a Stille sporsmalstegn ved standsamfunnets<br />
rettferdighet.<br />
Alle disse unge menn var omtrent pa samme<br />
alder som <strong>Elise</strong>. Hun fikk mange impulser og<br />
kunnskaper med seg fra det inspirerende miljoet<br />
de tre var midtpunktet i. Sannheten er nok at<br />
disse arene satte dypere og varigere spor i <strong>Elise</strong>s<br />
sinn og ble mer bestemmende for hennes interesser<br />
i livet enn de glade arene da hun danset pa<br />
ball blant Lillesands overklasse. 5<br />
Den ideelle pikedannelse omfattet sprak, litteratur,<br />
musikk, tegning og handarbeid. Piker<br />
skulle lrere a sy, brodere og kniple, og fordi de<br />
burde kunne lage sine egne monstre, var ogsa<br />
tegneopplrering viktig.<br />
Noen tegninger og akvareller som finnes etter<br />
<strong>Elise</strong>, viser at hun ma ha fatt tegneundervisning. 6<br />
Av fremmede sprak var fransk selvsagt, men<br />
<strong>Elise</strong> lrerte ogsa tysk og litt engelsk.<br />
Det var viktig at dannete piker behersket disse<br />
ferdighetene, men opplreringen ble ikke gitt med<br />
henbikk pa et fremtidig yrke. Den skulle bare<br />
hjelpe dem i deres !iv som husmodre og bidra ti!<br />
at de bedre kunne behage sine omgivelser. Piker<br />
ble oppdradd til a bli inntagende, lydige, stille,<br />
fpyelige, passive, beskjedne, ydmyke og underdanige.<br />
Hun fikk ogsa med seg en dyp gudstro hjemmefra.<br />
Men hun fremstar ikke som noen ortodoks<br />
lutheraner. «Min religiose trosbekjennelse» kaller<br />
hun et 28 sider langt manifest stilet til sonnene<br />
sine. 7 Der skriver hun at hun ikke tror pa treenigheten.<br />
«Det finne bare en Gud, ikke en Gud i tre<br />
personer.» Hun sier ogsa at «tro alene» ikke er<br />
nok for en kristen. Denne troen burde vise sin<br />
makt gjennom gode gjerninger, gjennom kjrerlighet<br />
til medmennesker. Predestinasjonen festet<br />
hun heller ikke lit til: «Hvordan kunne Gud vrere<br />
en rettferdig Gud, dersom han skapte oss slik at<br />
vi nodvendigvis begar synder, og sa straffer han<br />
oss for disse senere?» Skriftet viser at <strong>Elise</strong> hadde<br />
et like reflektert forhold til kristendommen som<br />
til alt annet som rorte seg i tiden.<br />
Boker kom til a spille en viktig rolle for henne.<br />
For hun emigrerte ba hun om a fa tilsendt en kiste<br />
med boker som hun hadde staende pa lager i<br />
Lillesand. Hun ramser opp hvilke hun onsker:<br />
«Alle franske og tyske boker, Salomons tankesprak,<br />
Abels religionssporsmal, ( Katekisasjoner,<br />
Lrereboken av Holst, Prediken for Fredrikhalds<br />
brann, Luthers levnet, Dansk christomathie ),<br />
Einar Tambeskjelve, Sjofna, Robinson, Robinsons<br />
koloni, Norges historie av Faye, Verdenshistorie<br />
av Munthe, Tordenskjolds levnet,<br />
Grundloven, Dyrenes natur, Natur av Ronne,<br />
Naturhistorie av Funke, Minnetale over Sverre,<br />
Elskovsbarnet av Kotzebue, to norske grammatikker<br />
og Naturhistorie av Pontoppidan.» 8<br />
<strong>Tvede</strong> ma ha sett positivt pa boklig lrerdom for<br />
piker. <strong>Elise</strong> hadde helt tydelig fatt storre teoretiske<br />
kunnskaper enn det som var vanlig og hadde<br />
fatt med storre ballast enn piker flest fra sitt barndomshjem.<br />
Det Jigger ogsa nrer a anta at foreldrene<br />
bidro til at hun fikk utvikle seg pa omrader<br />
og i en retning som ikke var vanlig for piker.<br />
Oppmuntret de henne eller var hun kanskje rett<br />
og slett sa intelligent og Sterk at de ikke maktet a<br />
dirigere henne i den retning de onsket? Resultatet<br />
var i allefall ganske unikt.<br />
Da familien hadde bodd pa Holt i tre ar, dode<br />
plutselig faren. <strong>Elise</strong> nrermet seg sin 18-ars dag.
Fra Lillesand: huset ti! h¢yre pa bildet k}¢pte <strong>Svend</strong> tit <strong>Elise</strong> da de ble separert (Joto: Lisbeth Higleys<br />
Samling)<br />
Hun og moren ble boende pa prestegarden i<br />
det «nadensaret» som presters etterlatte fikk til a<br />
omra seg, og sa dro de til Lillesand der de hadde<br />
gode venner fra tiden pa Vestre Moland prestegard.<br />
Etter noen fa maneder reiste <strong>Elise</strong> fra<br />
Lillesand til T¢nsberg. Her skulle hun, i folge<br />
opplysninger hun selv senere ga i Halvorsens<br />
Fotfatterleksikon, «holde skole».<br />
Det var helt uvanlig at unge embetsmannsd¢tre<br />
tok seg betalt arbeid. Dersom n¢den virkelig<br />
tvang dem, gikk grensen ved en skjermet tilvrerelse<br />
som guvernante i en familie. Kanskje s¢kte<br />
<strong>Elise</strong> arbeid av n¢dvendighet, men med kunnskap<br />
om hennes personlighet er det slett ikke utenkelig<br />
at det var et bevisst ¢nske fra hennes side og et<br />
valg som la bak avgjs,,relsen om a bli lrererinne.<br />
T¢nsberg var en liten by med under 2000 innbyggere,<br />
da <strong>Elise</strong> kom hit i 1834 for a undervise i<br />
en privat pikeskole.<br />
T¢nsberg offentlige skoles Almue- eller<br />
Fattigskole avdeling skulle etter loven motta elever<br />
av begge kj¢nn. Skolen underviste bare i lesning<br />
og kristendomskunnskap som forberedelse<br />
til konfirmasjonen og skoles¢kningen var darlig.<br />
Vi vet at det i 1836 bare gikk 13 jenter der. De<br />
kondisjonerte ville ikke sende sine d¢tre dit.<br />
Derfor var det mange private pikeskoler som<br />
kom og forsvant i byen i forrige arhundre.<br />
Hvmfor valgte <strong>Elise</strong> akkurat T¢nsberg? En<br />
sannsynlig forklaring er at hun kjente bade bestyreren<br />
og 2. lrereren pa T¢nsberg Borgerskole.<br />
Bestyreren, cand. theol. Nicolai Benjamin Aall<br />
og <strong>Elise</strong> hadde felles nrere slektninger i Jacob<br />
Aall-familien pa Nes jernverk. Andreas<br />
M¢glestue som var 2. lrerer, tilh¢rte en fremtredende<br />
Lillesandsfamilie som hadde vrert <strong>Elise</strong>s<br />
venner helt fra barnearene.<br />
Det eksisterte skarpe sosiale skillelinjer mellom<br />
de forskjellige samfunnsgruppene i byen, og<br />
sosial omgang mellom folk fra forskjellige stender<br />
var begrenset til bare det h¢yst n¢dvendige.<br />
En embedsmannsdatter som underviste de<br />
kondisjonertes barn, fikk omgang med elevenes<br />
foreldre og innpass i deres omgangskrets. En av<br />
byens fremste og rikeste menn var kj¢pmann<br />
Christopher Seeberg som i 1837 ble valgt til
Tonsbergs forste ordforer. Hans tre dptre hadde<br />
<strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong> som herer. Nar Seeberg-pikene gikk i<br />
skole hos <strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong>, far vi tro at skolen not en<br />
viss ansee!se og fikk god spkning.<br />
I en liten by som Tonsberg var det uungalig at<br />
<strong>Svend</strong> Foyn og <strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong> mptte hverandre.<br />
Han tilhprte en av byens mest kjente familier, var<br />
25 ar og skipper pa fullriggeren «Familien.» I<br />
1835 bodde han et halvt ar i Paris for a here seg<br />
fransk. Tidligere hadde han oppholdt seg i<br />
England for a here det spraket.<br />
<strong>Svend</strong> og <strong>Elise</strong> ma ha blitt gode venner, for da<br />
hun i 1837, etter 3 ar i Tonsberg, flyttet tilbake ti!<br />
Lillesand for a vrere mer sin syke mor, korresponderte<br />
de med hverandre.<br />
To ar senere, i romjulen 1838, hadde <strong>Elise</strong><br />
invitert de to eldste Seeberg-dptrene, som var<br />
blitt 15 og 11 ar, pa nyttarsferie til Lillesand. Det<br />
var en lang og besvrerlig reise vinterstid og lille<br />
Milla pa 8 var igjen hjemme i Tonsberg. Hun<br />
mottok folgende oppmuntringsbrev. 9<br />
S.T.<br />
Jomjru Milla Seeberg<br />
T¢nsberg<br />
Ved Godhed aj H1: A. M¢glestue<br />
Lillesand, den I Januar 1839<br />
Min kjcere, lille Milla I<br />
Da vi nu just ere begyndte paa det nye Aar -<br />
det er kun en god halv Time siden det Gamle<br />
endtes - vil jeg aller J¢rst ¢nske Dig et morsomt<br />
og godt Nytaa,: I Mo,gen skat dine S¢stre<br />
paa Bal hos Langaards, saa jeg haaber de<br />
skulle begynde Aaret paa en morsom Maade.<br />
Du har vel danset rask i Julen? lkke sandt<br />
s¢de Milla?<br />
Nu er Du vist en star Pige, saa jeg tcenker<br />
neppe jeg kjendte Dig igjen om jeg saa Dig.<br />
I Aften har M¢glestue og Poppes spist hos as.<br />
Vil Du vcere s¢d Pige og skrive et title Brev<br />
til mig, kjcere Milla! saa jeg kan se om Du<br />
endnu erindrer Din gamle Lcererinde? Hvis<br />
min Kjcereste kommer herhen og han ikke er<br />
reist ,war Du jaar dette, saa tager han vist<br />
gjerne Brev med for Dig; dog vil jeg rigtignok<br />
haabe at han er ncermere Lillesand end<br />
T¢nsbe1g, ,war M¢glestue kommer hjem. Lev<br />
nu vet, s¢de Milla! og hils mine jorrige Elever<br />
jra mig! Du seer dem vel undertiden. leg ska!<br />
hilse Dig jra Mode,:<br />
Din <strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong><br />
Dette brevet dukket opp i 1977, neste 140 ar<br />
etter det ble skrevet. Det viser at <strong>Elise</strong> hadde<br />
knyttet nrere og sterke band mens hun bodde her<br />
i byen. Brevet ble funnet ved en tilfeldighet i et<br />
avlukke i en kiste som hadde statt pa loftet i<br />
Seeberg-garden i Storgaten 58, der Milla og<br />
Louise pa sine eldre dager bodde hos broren<br />
sin. 10<br />
Den kjreresten <strong>Elise</strong> nyttarsdag 1839 omtaler i<br />
brevet, er <strong>Svend</strong> Foyn. Lengselsfullt skriver <strong>Elise</strong><br />
at hun haper han er nrermere Lillesand enn<br />
Tonsberg nar Milla mottar brevet. Alt ma ha<br />
skjedd raskt denne vinteren, tross ventingen. I<br />
brevet skriver <strong>Elise</strong> at moren hennes hilser til<br />
Milla. Da var fru <strong>Tvede</strong> syk, og hun dpde bare<br />
noen uker senere. <strong>Elise</strong> ventet fremdeles pa sin<br />
<strong>Svend</strong> den 4. mars. Da skrev hun i et brev ti!<br />
bestevenninnnen Thomine: «Endnu har jeg intet<br />
hprt fra min dyrebare <strong>Svend</strong>.» 11 Noyaktig en<br />
maned senere var han i allefall i Lillesand.<br />
Presten i Vestre Moland forte folgende inn i kirkeboken<br />
den 4. april 1839: 12<br />
Ekteviede <strong>Svend</strong> Foyn, ungkarl og skipsskaptein,<br />
30 ar, og <strong>Elise</strong> <strong>Amalie</strong> <strong>Tvede</strong>, jomfru fra<br />
Lillesand, 24 ar. Forlovere: Lars Hammer og Jens<br />
C. Arentz.<br />
<strong>Svend</strong> og <strong>Elise</strong> ble viet uten at det var lyst for<br />
dem pa forhand. Dette var vanlig blant sjpmenn<br />
som plutselig kom hjem fra fart, og ofte skulle ut<br />
igjen like bratt.<br />
I et brev hadde <strong>Elise</strong> omtalt tilvrerelsen som<br />
ugift som «en tynn lykke».13 Na hadde hun og<br />
<strong>Svend</strong> Foyn sorget for a unnga en slik fremtidig<br />
tilvrerelse. De slo seg ned i Lillesand i Madam<br />
Poppes hus (Kaja Moglesue ). Omgangskretsen ti!<br />
de nygifte besto av <strong>Elise</strong>s venner og omfattet alle<br />
de familiene som betydde noe i byen. «Lillesands<br />
upper ten» kaller en !okalhistoriker dem. 14<br />
Aret etter bryllupet flyttet de ned til havnen.<br />
Der leide de seg inn i et hus i Strandgaten som tilhprte<br />
venninnen Thomines bror. Thomine og<br />
skipper Lars Dannevig var ogsa nygifte og leide i<br />
samme hus. Disse to ble <strong>Svend</strong> og <strong>Elise</strong>s gode<br />
venner. I 1840 sto <strong>Elise</strong> gudmor for deres f orste
arn, Thorvald. Da <strong>Svend</strong> Foyn ble begravet mer<br />
enn 50 ar senere, gikk <strong>Elise</strong>s gudbarn, Thorvald<br />
Dannevig, som kong Oscars representant foran<br />
baren med avd¢des ordener pa en pute. 15 Thomine<br />
og Lars andre s¢nn, Nils, ble ogsa fodt mens<br />
<strong>Elise</strong> og <strong>Svend</strong> bodde i Lillesand. Nils Dannevig<br />
kom til T¢nsberg som lege i 1870 og bodde med<br />
sin familie i det senere Maskinistforeningens<br />
hus. 16 Thomine var ofte pa bes¢k hos denne s¢nnen<br />
belt fram til hun d¢de i 1905. Sa gjennom<br />
kon-espondanse med henne og Louise Seeberg<br />
beholdt <strong>Elise</strong> kontakt med T¢nsberg hele sitt liv.<br />
I «<strong>Svend</strong> Foyn og bans dagbok» skriver A.O.<br />
Johnsen at <strong>Svend</strong> Foyn var blitt en ganske velholden<br />
mann rundt 1840. 17 I allefall ville det vrert<br />
uh¢rt at en skipper<strong>kone</strong> skulle ha betalt arbeide,<br />
sa na sluttet <strong>Elise</strong> sin herervirksomhet.<br />
De to delte et Iivssyn som var forankret i en<br />
dyp og ekte religi¢sitet. Dette hadde de fatt med<br />
seg fra barndomshjemmet. I et samfunn uten<br />
sosiale sikkerhetsnett av noe slag, sa de bedrestilte<br />
det som en oppgave a drive sosialt arbeid.<br />
<strong>Elise</strong> hadde vokst opp i et samfunnsengasjert<br />
hjem, og var kan hende den som var mest opptatt<br />
av sosialt arbeid da de giftet seg. Han hadde hatt<br />
lite bade av tid og anledning til slikt, men vi vet at<br />
han senere ga store summer til skoler, avholdssak,<br />
arbeiderboliger og barnehage.<br />
Som nygift brukte <strong>Svend</strong> Foyn mest tid og<br />
krefter pa arbeidet sitt. Han seilte mest pa Belgia,<br />
Frankrike, England og 0stersj¢en med den nye<br />
skuta «Br¢drene». Det var et farefullt liv. Som<br />
nygift berget han sa vidt skipet sitt pa franskekysten.<br />
Sykdom unngikk han heller ikke. En gang<br />
<strong>Elise</strong> ventet, la han sterkt angrepet av nervefeber<br />
i Trondheim. Det sto om Iivet der han la pa et<br />
hotellrom. Den ene av de to legene vertinnen<br />
hadde tilkalt, uttalte at <strong>Svend</strong> Foyn ville vrere d¢d<br />
for le gene rakk a forlate rommet. 18<br />
Som sj¢folk f!est var han mer pa sj¢en enn<br />
hjemme. Han arbeidet iherdig for a sikre utkommet.<br />
<strong>Elise</strong> fikk god tid. Det var forventet at hun<br />
skulle bruke den til a «holde hus» og ellers brodere,<br />
spille piano, tegne og Iese. Men <strong>Elise</strong> var en<br />
rastl¢s sjel. Hun var ikke den som var forn¢yd<br />
med a fylle sin tid med huslige sysler eller sitte<br />
ventende med hendene foldet. Hun engasjerte seg<br />
utenfor hjemmet i avholdssak og skolesak.<br />
Begavet og full av virketrang som hun var, kastet<br />
hun seg ut i kamp for de sakene hun trodde pa.<br />
Dette var intet mindre enn uh¢rt.<br />
En slik selvstendighet ble ansett som direkte<br />
ukvinnelig. Bade gjennom hennes brev og utsagn<br />
fra personer som kjente henne senere, dannes et<br />
bilde av en kontant og bestemt dame. Men var<br />
hun viljesterk, var jo ikke ektemannen det mindre.<br />
Uttrykket «viljesgeni» ble brukt om ham.<br />
Han var ikke ti! a rikke nar han hadde gjort seg<br />
opp en mening om hva som var riktig. Historiene<br />
om bans egenradighet er mange. Og var <strong>Svend</strong><br />
Foyn en sterk og kompromissl¢s mann senere i<br />
Iivet, er det sannsynlig at disse karaktertrekkene<br />
var der da han var i tredvears alderen ogsa, og at<br />
han hadde sin mening om hvordan bans <strong>kone</strong><br />
burde oppfore seg. Dersom hans syn sammenfalt<br />
med det aksepterte i tiden, s¢mmet det seg ikke at<br />
hun fremsatte egne meninger - og slett ikke<br />
offentlig. <strong>Elise</strong> br¢t reglene for god oppf¢rsel.<br />
Hun ble ikke den ydmykt tjenende hustru som<br />
uten a kny underordnet seg sin mann. Et ideal for<br />
tidens kvinner var at de skulle ha vett ti! a tie. Yett<br />
skortet det ikke pa hos <strong>Elise</strong>; men tie gjorde hun<br />
ikke. Det virker som om hun var fast bestemt pa a<br />
bruke sitt gode hode til beste for andre enn sine<br />
nrermeste. Det var vel heist der problemet la, og<br />
sa e1farte <strong>Svend</strong> og <strong>Elise</strong> at ogsa ekteskaplig sam<br />
Iiv kunne vrere en tynn lykke.<br />
Etter 3,5 ars ekteskap flyttet de fra hverandre.<br />
Separasjoner vakte oppsikt, og denne ble det nok<br />
hvisket om ogsa utenfor Lillesand og T¢nsberg.<br />
Skandalen var et faktum.<br />
Mellom 1825 og 1890 var det mulig a fa skilsmisse<br />
pa to mater i Norge: 19 enten ved dom eller<br />
kongelig bevilling. Skilsmisse ved dom ble bare<br />
gitt etter rettsak reist av en av f¢lgende grunner:<br />
«hor, desertion, bigami, impotens tilstedevrerende<br />
forut for ekteskapet, smittsom og vederstyggelig<br />
sykdom, fengsel pa livstid eller antatt<br />
d¢d.» <strong>Svend</strong> og <strong>Elise</strong> hadde nok ikke noen grunn<br />
til a s¢ke skilsmisse ved dom. Dersom de skulle<br />
fa bevilling, var det ikke mulig uten forutgaende<br />
separasjon. Separasjonsbevilling ble utstedt av<br />
myndighetene etter mekling bade hos sivil og<br />
geistlig ¢vrighet. Det ble krevd at ektefellene var<br />
enige om selve separasjonen og om vilkarene<br />
rundt den. <strong>Elise</strong> skrev: «Jeg blev gift i 1839 med<br />
en skibskaptein, men da vi uheldigvis ikke passede<br />
for hinanden, bleve vi enige om at s¢ge<br />
Separation for 3 Aar siden. Har jeg den<br />
Forn¢ielse at gj¢re Deres personlige Bekjendt-
skab, skal jeg tillade mig, at forelregge Dem<br />
Beviser for, at Separationen ikke blev foranlediget<br />
ved nogen slet Opforsel fra min Side.» 20<br />
Skilsmisser var en sjeldenhet i 1840-arenes<br />
Norge. I perioden 1800-1830 hadde bevillingspraksisen<br />
vrert liberal, og det ble gjennomsnittlig<br />
innvilget 11 per ar. Det eksisterer ingen statistikk<br />
for de neste 45 ar, men vi vet at en mer restriktiv<br />
linje ble fulgt. Det finnes igjen opplysninger for<br />
tiaret 1871-1880. Da var antallet gjennomsnittlig<br />
7 per ar. 21 Det er sannsynlig at antall skilsmissebevillinger<br />
i 1840-arene var nede i fem per ar - ja,<br />
kanskje sa lavt som 2-3 i hele landet.<br />
<strong>Elise</strong>s utsagn tyder pa at de var til mekling og<br />
fikk sin separasjonsbevilling h0sten 1842. Fem ar<br />
senere gikk nok bade <strong>Svend</strong> og <strong>Elise</strong> i giftetanker<br />
igjen, og en av dem ma ha s0kt om skilsmisse, for<br />
den 10. januar 1849 var den et faktum. Da var<br />
<strong>Elise</strong> allerede gift for annen gang. Det hadde<br />
skjedd i Texas fire maneder tidligere. <strong>Svend</strong> Foyn<br />
giftet seg med Lena Bull et halvt ar etter at skilsmissen<br />
fra <strong>Elise</strong> var legalisert.<br />
En separasjon var en dristig handling som<br />
medforte sosial ford0mmelse. Men sa religi0se<br />
som <strong>Svend</strong> og <strong>Elise</strong> var, ma de ha opplevd det<br />
som langt vanskeligere a forsone seg med at de<br />
br0t et 10fte de hadde gitt for Gud.<br />
Det var <strong>Elise</strong> som tok initiativet til a fa ekteskapet<br />
oppl0st. «Vi passet ikke sammen,» skrev<br />
hun taktfullt i et brev. «Det var kun uoverstemmelse<br />
i var karakter som gjorde vart samliv mindre<br />
lykkelig, og da vi ingen barn fikk, ble vi enige<br />
om a skilles. Vi skiltes som venner, og <strong>Svend</strong><br />
Foyn har i sannhet vist seg som min venn, da han<br />
etter min annen manns d0d flere ganger hjalp<br />
meg med betydelige pengegaver.» 22<br />
Hva gjorde de to etter dette stigmatiserende<br />
bruddet h0sten 1842? <strong>Svend</strong> Foyn satset pa det<br />
feltet som skulle gj0re ham ber0mt. Han dro til<br />
Ishavet. <strong>Elise</strong>, som tok tilbake sitt pikenavn, ble<br />
boende i Lillesand der hun ble eier av et hus i<br />
Strandgaten. Det var kanskje hennes mann som<br />
s0rget for at hun fikk en trygg bolig da de ble<br />
separert?<br />
H0sten 1842 satt <strong>Elise</strong> alene og nyseparert i<br />
sitt hus i Lillesand. Hun matte ikke lenger ta hensyn<br />
til en ektemann som, dersom tradisjonen i<br />
byen taler sant, mente hun skulle bruke sin tid pa<br />
«a stoppe hans sokker og stryke hans skjorter.»<br />
Na s0kte den intelligente og aktive <strong>Elise</strong> nye<br />
utfordringer. Praktisk og full av virketrang planla<br />
hun a starte en handgjerningskole for piker.<br />
Finansieringen ordnet hun privat, men ordf0reren<br />
svarte nei da hun s0kte om gratis lokale ti! skolen.<br />
«En kvinne b0r ikke komme med forslag av<br />
den natur», var begrunnelsen han ga. <strong>Elise</strong> var<br />
ikke sa Jett a stanse og fikk skolen igang i et privathus<br />
som tilh01te venner. Den ble en suksess,<br />
for n0yaktig 50 ar senere sp0r hun venninnen sin<br />
etter skolen i et brev. 23 Hun underviste pa skol en<br />
sin, men hun brukte ogsa mye tid pa avholdsbevegelsen.<br />
I f0rste halvdel av forrige arhundre 0kte alkoholkonsumet<br />
i Norge voldsomt, og ble et alvorlig<br />
samfunnsproblem. Dette var bakgrunnen for<br />
fremveksten av den organiserte avholdsbevegelsen.<br />
I 1841 ble det starlet et lokalt avholdslag i<br />
Lillesand.<br />
<strong>Elise</strong> var blitt overbevist om at arbeidet for a<br />
redusere alkoholkonsumet blant folk var viktig.<br />
Hun papekte at nar hverken et restriktivt lovverk,<br />
0kte avgifter eller prestenes iherdige formaninger<br />
hadde gitt noe synlig resultat, var det bare gjennom<br />
folkeopplysning og i arbeidet for a utbre<br />
avholdsforeninger det kunne oppnaes varige<br />
resultater.<br />
Ord ble fulgt av handling. <strong>Elise</strong> ba om a fa bli<br />
medlem av lokallaget, men hun var ikke 0nsket.<br />
Hun lot seg ikke stanse, men insisterte pa medlemskap,<br />
idet hun papekte at reformer lettere ville kunne<br />
gjennomf0res dersom kvinner ogsa st0ttet foreningen.<br />
Senere fortalte hun at det faktum at ingen<br />
kvinner var medlem, ikke skremte henne, men<br />
gjorde henne enda ivrigere etter a melde seg inn.<br />
Hun ble det f0rste kvinnelige medlem av<br />
lokallaget i Lillesand, og det er ganske sikkert at<br />
<strong>Elise</strong> ogsa var den f0rste kvinne som var aktiv i<br />
norsk avholdsbevegelse. Bade henne personlige<br />
medlemskap og oppfordringer til andre kvinner<br />
om a delta, ma ha hatt effekt, for pa et tidlig tidspunkt<br />
i avholdsbevegelsens historie finnes mange<br />
aktive kvinner.<br />
I dag kan vi si at hun flyttet grenser. Den gang<br />
ble hennes oppf0rsel betraktet som uh0rt og<br />
ukvinnelig. <strong>Svend</strong> Foyn var selv ivrig i avholdssaken,<br />
sa synet pa drikkeondet delte nok ektefellene.24<br />
Hva han mente om <strong>Elise</strong>s engasjement,<br />
kan vi bare spekulere pa.<br />
<strong>Elise</strong> slo seg ikke til ro etter a ha oppnadd<br />
medlemskapet. Hun agiterte aktivt og bidro med
0konomisk styjtte. Anonymt utga hun et lite hefte<br />
med den lange tittel: «Opfordring til alle ::edle<br />
M::end og Quinder, at forene sig i Maadeholdsselskaber<br />
for at utrydde Br::endeviinsdrik og<br />
Drukkenskab; tilligemed en kart Fremstilling af<br />
de skadelige F0lger af Br::endeviinsdrik.» 25 I dette<br />
lille heftet argumenterer hun logisk og lettfattelig.<br />
F0rst regner hun belt konkret ut hvor mange<br />
speciedaler en person som drikker for noen fa<br />
skilling om dagen, og en person som drikker<br />
mye, ville kunne hatt i banken etter et ar og etter<br />
tredve ar dersom ban ikke drakk, men sparte<br />
pengene. De kunne v::ere gode a ha enten til barnas<br />
utdannelse eller til egen alderdom,skriver<br />
bun.<br />
Hun gar ogsa til felts mot folk av sin egen<br />
klasse som «drikker med matehold.» Slik bruk er<br />
farlig og den sakalte mateholdne drikker skader<br />
avholdssaken mer enn den egentlige dranker,<br />
skriver <strong>Elise</strong>. «Intet fornuftig menneske vil forfores<br />
ved en drankers eksempel. Han skaper motbydlighet<br />
og forrakt - stundom ogsa medlidenhet.<br />
Derimot er det pa aktverdige, ordentlige og anseelige<br />
folks eksempel at den uerfarne styjtter seg<br />
nar han fprste gang tar glasset i handen. Jo aktverdigere,<br />
jo mer anseelse og innflytelse hans<br />
stilling i samfunnet giver, jo farligere er eksemplet,<br />
is::er for ungdom!» Hun konkluderer med at<br />
penger ti! brennevin er en totalt un0dvendig<br />
utgift, og fremmer konkrete forslag om hvordan<br />
disse pengene kan brukes bedre, nernlig til «det<br />
alminneliges vel, n::eringsveiernes oppkomst,<br />
opplysningens fremme og de fattiges bedre og<br />
hensiktsmessigere underst0ttelse.» Her far vi et<br />
glimt av en annen side ved <strong>Elise</strong>s samfunnsengasjement.<br />
Vi ser at bun hadde gjort seg opp en<br />
mening om pa hvilke ornrader det matte satses<br />
politisk for a gj0re Norge ti! et bedre samfunn a<br />
leve i for alle samfunnsklasser.<br />
Alt <strong>Elise</strong> skrev var klart og direkte formulert.<br />
At hun ogsa kunne v::ere provoserende, viser fplgende<br />
skarpe avslutning pa et leserbrev: «Jeg<br />
haper a ha overbevist alle som ikke med barnsindig<br />
egensindighet henger fast i forutinntatte<br />
meninger.» Dette innlegget og alle de andre<br />
offentlige ytringene hennes i lokal- og hovedstadspressen,<br />
bar signaturen «Af en Dame».<br />
K vinner fremsatte ikke sine meninger pa trykk.<br />
Varen 1845 dro <strong>Elise</strong> fra Lillesand. Arsaken<br />
vet vi ingen ting om, men hun dukker opp hos<br />
kammerherre Krefting pa Nes herregard i Borge.<br />
I f0lge et brev til venninnene sine i Lillesand<br />
skulle bun «undervise B0rnene i Haandarbeide<br />
og Tegning.» 26<br />
Hvordan <strong>Elise</strong> kom til a trives hos kammerherrens<br />
familie, eller de med henne, vet vi ikke noe<br />
om. Heller ikke hvor lenge hun ble v::erende i<br />
Borge. Hun kom til faredagen, den 14. april, og<br />
det tidligste bun kunne flytte var den 14. oktober.<br />
Mest sannsynlig ble hun hos familien Krefting et<br />
belt ar, for neste gang vi finner spar etter henne er<br />
sommeren 1846. Da bor bun i Kristiania.<br />
I 1839 hadde vennen Johan Reiersen starlet<br />
«Christiansandsposten». Det var en liberal avis<br />
som ivret for reformer og forbedring av arbeiderklassens<br />
kar. Reiersen gikk sterkt ut mot urettferdighet<br />
og undertrykkelse og oppfordret til utvandring.<br />
Han hevdet at alle som led npd i Norge,<br />
«de av vare landsmenn som samler smuler fra de<br />
rikes bard», ville fa et bedre liv i Amerika.<br />
Utvandringsspprsmalet skapte voldsom avisdebatt<br />
og mange redaktprer var uenige med<br />
Reiersen.<br />
Reiersen dro pa en rundreise i Amerika, og da<br />
ban kart etter tilbakekomsten bestemte seg for a<br />
emigrere, pnsket han a kunne fortsette med a spre<br />
opplysninger om utvandring selv om ban ikke<br />
bodde i Norge, og ban startet tidsskriftet «Norge<br />
og Amerika.»<br />
Da <strong>Elise</strong> dukker opp i Kristiania i 1846, er det<br />
som redaktpr av «Norge og Amerika.» <strong>Elise</strong> sa at<br />
hun tok redakt01jobben fordi «ingen 0nsket a<br />
overta ansvaret for en sa farlig publikasjon som<br />
kunne lure folk til a utvandre. For a holde tidsskriftet<br />
i gang, patok jeg meg arbeidet med utgivelsen.»<br />
« Jeg kunne saameget lettere gj0re det,<br />
ettersom jeg er temmelig inde i denne Sag, da<br />
U dvandringen i de sidste Aar, saavelsom Alt hvad<br />
der er skrevet for og imod, bar gjort Krav paa min<br />
s::erdeles Interesse.» 27 I 1846-47 sto hun som<br />
ansvarlig redakt0r under signaturen E.<strong>Tvede</strong>, og<br />
ble dermed Norges f0rste kvinnelige redakt0r.<br />
Postmester Gjestvang fra L0iten var en av abonnentene.<br />
Han reiste til hovedstaden for a oppsoke<br />
redaksjonen og bans overraskelse ble star da han<br />
oppdaget «at redakt0ren var et fruentimmer!» Og<br />
med rette! Som den banebryter hun var, hadde<br />
<strong>Elise</strong> beveget seg inn pa nok et felt som i mange<br />
artier etter 1846 var forbeholdt menn.<br />
Varen 1847 gikk bun ombord i barken
« Y gdrasil» i Drobak for a reise ti! Texas. Det er<br />
naturlig a sporre hva som kan ha Iigget bak hennes<br />
avgjorelse om a forlate Norge.<br />
Hun var sikkert interessert i forstehands kunnskap<br />
om Iandet hun anbefalte i sitt tidsskrift, men<br />
pa et dypere plan er det ikke svar nok pa sporsmalet.<br />
Hvilke andre omstendigheter kan ha vrert<br />
med pa a fa henne til a ta avgjorelsen om a forlate<br />
Norge?<br />
Sa opptatt som <strong>Elise</strong> var av a forbedre forholdene<br />
for vanlige arbeidsfolk er det ikke utenkelig<br />
at hun selv foretrakk a leve i et sarnfunn der alle<br />
hadde storre frihet og muligheter. Kanskje hun<br />
valgte a reise fra Norge - og sine privilegier - for<br />
a kunne !eve blant mennesker som fikk etter innsats<br />
og ikke etter fodsel. Men tanken om at det<br />
ikke bare la idealistiske motiver bak hennes<br />
avgjyjrelse, ligger ogsa ganske nrer.<br />
Hun var 32 ar, skilt, barnlos, foreldrelos og<br />
uten sosken. Det var ingenting i hennes ytre<br />
omstendigheter som holdt henne tilbake.<br />
Hun hadde nrere venner som allerede hadde<br />
forlatt Norge. Flere av dem tilhorte samme sosiale<br />
lag som <strong>Elise</strong>. De var opplyste mennesker<br />
med solid utdannnelse som ikke var representative<br />
for utvandrere flest. I.Semmingsen skriver at<br />
de hadde vakt oppsikt eller skandale i sine nrermiljoer<br />
for de dro: dels ved skilsmisser, familieskandaler,<br />
uheldige okonomiske forhold, konkurser,<br />
uhederlighet og straffesaker, og dels ved a ta<br />
aktivt del pa den liberale siden i sine politiske og<br />
sosiale engasjementer. Det forste gjorde at de<br />
ikke var helt «stuerene», det andre betydde at de<br />
brot radikalt med sine omgivelser. 28 Norge var et<br />
tradisjonsbundet sarnfunn der man ikke ustraffet<br />
skilte seg ut. Det ble for vanskelig a leve her. Ble<br />
ogsa <strong>Elise</strong> «presset» ut? Ble belastningen for stor<br />
for en fraskilt kvinne som brot med sarnfunnets<br />
normer?<br />
Emigrasjonsforskere snakker om «pull» og<br />
«push» faktorer bak avgjorelsene om a utvandre.<br />
Jeg tror hennes mot og selvstendighet kostet og at<br />
noe av prisen hun betalte var utvandring. Vi kan<br />
jo ogsa spekulere pa om det var pull eller pushfaktorer<br />
som veide tyngst da <strong>Svend</strong> Foyn etter<br />
ekteskapet satset pa Nordishavet.<br />
I Texas giftet <strong>Elise</strong> seg med William W rerenskjold<br />
fra Fredrikshald, og de fikk tre sonner og<br />
har etterslekt i Texas i dag.<br />
For mannen hennes hadde i allefall push-faktoren<br />
veid tyngst for han slapp ut av Tugthuset i<br />
Kristiania etter a ha sonet 3,5 ar rett for han<br />
utvandret. 29 Dammen var for forfalskning av et<br />
pass og tyverier. Han hadde tidligere sonet en<br />
dom pa 4 maneder i 0stfold «for betydelige tyverier»<br />
sammen med sin mor, soster og andre. Jeg<br />
skal ogsa her si litt om William og <strong>Elise</strong> kan ha<br />
kjent hverandre fra for. Clausen sier i en fotnote i<br />
«The Lady with the Pen» at det gikk rykte i Texas<br />
om at Wrerenskjold hadde vrert <strong>Svend</strong> <strong>Foyns</strong><br />
bokholder i Tonsberg, og at han «hadde stukket<br />
av med arbeidsgiverens <strong>kone</strong>». Da <strong>Elise</strong> bodde i<br />
Tonsberg, var Wrerenskjold bare 12-15 ar. Da<br />
hun var gift med <strong>Svend</strong> Foyn, bodde de i<br />
Lillesand og Wrerenskjold bodde i 0stfold.<br />
Dommene hans tyder pa det. Magne Syversen<br />
skriver i «Norge i Texas» at <strong>Elise</strong> og William<br />
bodde sammen i Kristiania i et ar for de emigrerte<br />
sammen. Og at de mottes da hun som husflidsinteressert<br />
besokte Tugthuset. Det kan hun ha gjort,<br />
men han slapp ut bare et par maneder for han<br />
emigrerte, og vi vet fra hennes brev og en artikkel<br />
i «Norge og Aamerika» at hun bestilte skibsleilighet<br />
til seg og tre andre navngitte personer hos en<br />
skipsreder i Asker. Siden sier hun at reisefolget<br />
ble forandret i siste oyeblikk og W rerenskjold tok<br />
den ledige plassen. 30 De kan nok kanskje ha kjent<br />
hverandre, men antydningene hos Syversen og<br />
Clausen stemmer ikke.<br />
De kjopte seg en gard pa over 5000 mal. <strong>Elise</strong><br />
hadde en formue pa 3000 spesiedaler da hun forlot<br />
Norge. 3 ' <strong>Elise</strong> deltok aktivt i gardsarbeidet og<br />
engasjerte seg i nrermiljoet. Hun underviste de<br />
norske barna, sarnlet inn penger til a bygge skole,<br />
kirke og fa en norsk prest. Dessuten startet hun<br />
avholdslag, bokklubber og studiesirkler, og hun<br />
skrev mange leserinnlegg i amerikanske og norske<br />
aviser og ikke minst - hun skrev utallige<br />
brev. 32<br />
Selv om <strong>Elise</strong> alltid forsvarte staten hun hadde<br />
slatt seg ned i og tegnet et positivt bilde av mulighetene<br />
der, 33 fantes det en negativ ting som hun<br />
ikke forsokte a skjule; nemlig slaveholdet. «Jeg<br />
tror at Slavesystemet er belt imot Guds Lov ....<br />
men det eneste vi Immigranter kan gjore er at<br />
holde oss unna hele Slavesystemet.» «I Norge<br />
seer man med ligesaa megen Ringeakt paa de<br />
Fattige, som de Hvide her paa Negrene. Begge<br />
Dele hader jeg, men jeg kommer nresten aldrig i<br />
Berorelse med Slaverne og Slaveeierne. Dog
cfi rnbtgjgrelf er.<br />
ot)fan,.<br />
Atter er det min tunge Lod at underrette<br />
vore Sloogtningin· og :Venner i ·Norge og Danmark,<br />
at Dden har ber¢vet os en af vo:re<br />
Kjl.t're, idet min_ Mand, Yilhc!m Wrerenskjold,<br />
nfgik ved D¢den den 17de Novbr., i sit 44de<br />
Aar. 2 S¢nner, 15 og 13 .A:ar gamle, begrrede<br />
med mig hans altfor tidlige Bortgang. De af<br />
mine gaml Venner og Korrespondenter, soniikke -<br />
have tabt al Interesse for· mig, bedes snart at<br />
glrede mig med Brey · og addressere til Prairiville<br />
P. 0. Kaufmann County, Texas,<br />
<strong>Elise</strong> Wrereni;kjeld,<br />
fadt <strong>Tvede</strong>.<br />
Faksimilefra Morgenbladet m: 501867.<br />
vilde jeg lige Texas meget bedre, dersom her ikke<br />
var Slaver og jeg har bestandig Frygt for, at mine<br />
B¢rn engang kunde blive Slaveholdere, hvilket<br />
vilde vrere en Vederstyggelighed for mig,» skrev<br />
hun f¢r Borgerkrigen br¢t ut.<br />
Det var ikke enkelt for dem som hadde tatt et<br />
avgjort standpunkt mot slaveholdet a bo i Texas.<br />
<strong>Elise</strong> forteller i et brev at hun en gang fikk det<br />
intrikate sp¢rsmalet om hun ville like a fa en svigerdatter<br />
som var neger. Hun innr¢mmet at hun<br />
ikke ville vrere spesielt glad, men at hun hadde<br />
foretrukket det fremfor a ha barnebarn som var<br />
slaver!<br />
<strong>Elise</strong>s handlinger var rettet mot nrermilj¢et,<br />
men tankene hennes gikk ofte ti! f¢delandet.<br />
Brevene hennes gir inntrykk av at hun folte seg<br />
intellektuelt isolert. Hun ¢nsket a holde seg orientert<br />
om norsk samtidslitteratur og skrev stadig<br />
om b¢ker. Alie hennes venner og slektninger<br />
sendte na og da en bok, men Thorvald Dannevig<br />
var den mest gavmilde. 34<br />
Da <strong>Elise</strong> var 74 ar, abonnerte hun pa Gina<br />
Kroghs kvinnetidsskrift «Nylrende». «Vi lrese to<br />
Blade, som udkomme i Norge. Begge redigerede<br />
af Damer.» 35<br />
Nesten 50 ar etter hun forlot Norge, var nok<br />
<strong>Elise</strong> i det fjerne Texas bedre orientert om norsk<br />
litteratur og samfunnsdebatt enn nordmenn flest.<br />
Kontakten med gamlelandet pleiet hun omhyggelig.<br />
Nar hun skriver til Thomine: «Du faar et lidet<br />
I<br />
Brev for et langt, men dette er det 12 jeg skriver<br />
paa een U ge, og jeg skal ha 3 til ferdige ti! i<br />
Morgen Middag,» far vi et lite innblikk i hvor<br />
omfattende hennes korrespondanse var. 36<br />
Som allerede nevnt hadde <strong>Elise</strong> kontakt med<br />
T¢nsberg ogsa. Helt fram til sin d¢d brevvekslet<br />
hun med sin tidligere elev, Louise Seeberg.»Faar<br />
du dette i T¢nsberg, da lad Louise Seeberg lrese<br />
det, hun gheder mig undertiden med et interessant<br />
brev,» skriver hun nesten 80 ar gammel til<br />
Thomine. 37 Og en annen gang skriver <strong>Elise</strong> til<br />
Thomine i T¢nsberg og hilser til alle som «endnu<br />
mindes mig med velvilje.» Var <strong>Svend</strong> Foyn en av<br />
dem, tro? <strong>Elise</strong> ma ha bevart en viss respekt og<br />
beundring for sin f¢rste mann. Hun spurte flere<br />
ganger etter ham i brevene til Thomine. «Jeg forstaar<br />
at du har vreret i T¢nsberg. Traf du Foyn?<br />
Jeg har ofte !rest i Avisene om hans suksessfulle<br />
Hvalfangst.» 38 En annen gang sp¢r hun: «Mon<br />
<strong>Svend</strong> Foyn ska! paa Hvalfangst? Nu bliver han<br />
jo 80 i Juni. Kan man faa kj¢bt et Portrret af<br />
ham?» 39 Og i 1887, mange ar etter hendelsen,<br />
betror hun bestevenninnen sin: « Jeg havde laant<br />
150 dollar for aa betale en Gjeld og havde mer<br />
enn det ti! gode. Men saa ble mit Laan opsagt,<br />
mens jeg ikke kunde faa mit Tilgodehavende<br />
udbetalt.. ... Jeg skrev da til Foyn og forklarte ham<br />
min Stilling i all korthed, og trenk, han var saa<br />
udmerked snild, at han sendte mig 400 dollar. Der<br />
er vel ikke een blandt tusind, ja nreppe een blandt<br />
een million Mrend, som ville gjort saa meget for<br />
en fraskildt Kone, som Foyn har gjort for mig.<br />
Jeg blev saa glad, at jeg sov meget lide den<br />
Natten.»40)<br />
Denne ¢konomiske hjelpen er vel et uttrykk<br />
for at <strong>Svend</strong> Foyn ikke bare hadde negative folelser<br />
vis a vis sin forste <strong>kone</strong>. De ma ha bevart en<br />
gjensidig respekt for hverandre, og han var stor<br />
nok til a vise det da hun satt som enke i Texas<br />
mange artier etter skilsmissen.<br />
Selv om <strong>Svend</strong> Foyn d¢de bare to maneder<br />
for <strong>Elise</strong>, rakk nyheten fram ti! henne. I det<br />
siste brevet vi kjenner fra henne, sier hun: «Ja,<br />
<strong>Svend</strong> Foyn er d¢d. Jeg modtog Beretningen<br />
om hans storslagne Begravelse fra en Venn i<br />
T¢nsberg.» 41<br />
<strong>Elise</strong> vakte berettiget oppsikt i sin samtid.<br />
Hverken holdningene eller handlingene hennes<br />
var typiske for det milj¢et hun kom fra, og hennes<br />
vakne samfunnsengasjement sjokkerte. Hun
ade br¢t, og gikk: vidt ut over de stengsler som<br />
begrenset utfoldelsesmulighetene for den tids<br />
kvinner. Hun fortjener a bli trukk:et fram i lyset<br />
igjen 100 ar etter hun d¢de.4 2<br />
Fotnoter.<br />
I. I.Semmingsen; Dr¢m og dad, s.29<br />
2. Kirkebok for Dypvaag og Flougstad. D¢pte 1815.<br />
Statsarkivet i Kristiandsand.<br />
3. Brev ti! Thomine Dannevig, 29.7.1892<br />
4. Brev ti! Carl Budde, 11.9.1865<br />
5. Brev ti! Carl Budde, 11.9.1865<br />
6. Lisbeth Higley; <strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong> - <strong>Svend</strong> <strong>Foyns</strong> f¢rste<br />
<strong>kone</strong>. Njotar¢y. Arsskrift 1994/95<br />
7. Arkivet i Texas Institute of Culture. University of<br />
Texas, San Antonio, Texas.<br />
8. Brev ti! Thomine Dannevig 28.8.1846<br />
9. Tilhprer Axel Seeberg<br />
10. Carl E.Paulsen; T¢nsberg gjennom tidene,s.155-<br />
157<br />
I I. Brev ti! Thomine Hansen (Dannevig),4.3.1834<br />
12. Kirkebok for Vestre Moland, 1817-1851.<br />
Statsarkivet i Kristiandsand<br />
13. Brev ti! Thomine Dannevig, 28.8.1846<br />
14. Kjell Rosenberg; Lillesands historie, bd.1, s.169<br />
15. Johan Austb¢, s.82<br />
16. Carl E. Paulsen, s.154<br />
17. Arne Odd Johnsen; <strong>Svend</strong> Foyn og hans dagbok,<br />
s.35<br />
18. Johan Austb¢, s.20<br />
19. Norges offisielle statistikk, Fjrerde Rrekke. Nr.<br />
130. Skilsmisser og separationer.s.4-69<br />
20. Brev til Taale Gjestvang, 4.10.1846<br />
21. N.O.S. Fjrerde Rrekke, nr. 130, s.4-69<br />
22. Brev til prof. Rasmus B. Anderson,3.7.1894<br />
23. Brev ti! Thornine Dannevig, 29.7.1892<br />
24. H.B.Klreboe, s.46<br />
25. Aust-Agder Arkivet i Arendal<br />
26. Brev ti! fru Hauge, Madammerne Poppe og<br />
Dannevig, Jomfruerne Arentz og Langaard, fra<br />
1845 (udatert)<br />
27. Brev ti! Taale Andreas Gjestvang, 4.10.1846<br />
28. I. Semrningsen;Dr¢m og dad, s.29<br />
29. Christiania Tugthuus. Fanger. Domsprotokoll I,<br />
1840-1844, s.98. Christiania Tugthuus,<br />
Fangeprotokoll, 1839-1850, s.107. Pass protokoll<br />
1838-48, Kristiania Politikammer. Statsarkivet i<br />
Oslo.<br />
30. Reisebrev fra <strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong> i «Norge og Amerika»,<br />
1847-48<br />
31. Brev til Taale Gjestvang, 4.10.1846.<br />
32. Morgenbladet, Kristiania, 26.2.1858. Brev fra<br />
E.<strong>Tvede</strong><br />
33. Morgenbladet, Kristiania, 17.6.1852. Brev fra<br />
E.<strong>Tvede</strong><br />
34. Brev til Thorvald Dannevig, 23.9.1883, 14.7.1857,<br />
16.5.1890<br />
35. Brev til Thomine Dannevig, 19.10.1888<br />
36. Brev til Thomine Dannevig, 6.1.1857<br />
37. Brev til Thomine Dannevig, 31.12.1886<br />
38. Brev til Thornine Dannevig, 23.5.1875<br />
39. Brev ti! Thomine Dannevig, 23.1.1889<br />
40. Brev til Thomine Dannevig, 21.12.1887<br />
41. Brev til prof. RB.Anderson, 10.1.1895<br />
42. Morgenbladet Kristiania, nr. 159, 25.3.1895.<br />
D¢dsannonse<br />
Kilder til «<strong>Elise</strong> <strong>Amalie</strong> <strong>Tvede</strong> - <strong>Svend</strong> <strong>Foyns</strong><br />
f0rste <strong>kone</strong>.»<br />
Aager-Hansen; Lillesand i eldre tid. Bd.1-III, Kr.sand<br />
1952- 54.<br />
Aamland og Semmingsen; Agder og Amerika. En samling<br />
gamle Amerika-brev. Nordmannsforbundet,<br />
Oslo 1953<br />
Anderson, Rasmus; The first Chapter of Norwegian<br />
Immigration. Madison, Wisconsin 1896<br />
Arbeide1ioreningens Blad, Christiania 1852-53<br />
Aust-Agder arkivet, Arendal. Mappe 480<br />
Austb¢, Johan; <strong>Svend</strong> Foyn. Mannen og verket. Oslo<br />
1943<br />
Bache-Hansen, Bertel; <strong>Svend</strong> Foyn. Fagbiblioteket Fri<br />
Lesning nr. 55<br />
Bakken, Asbj¢rn; Anmeldelse av «The Lady with the<br />
Pen.»Vart Land, 3.1.1962<br />
Bang, Karin; Jut¢y. 1. Havet ble blod. Roman fra<br />
Vestfold 1800-1864. Dreyers Forlag. Oslo 1978<br />
Barnes, Lmrnine; «Lady with a Pen.» Texas Star, 30.<br />
jan.1972<br />
Berghshaven, Lisen; Emigrant-kvinner. Grimstad<br />
Byselskaps arskrift 1970<br />
Blegen,T.C.(red); Land of their Choice. Minnesota<br />
1955<br />
Blegen,T.C.(red); Amerikabreve. Oslo 1958<br />
Bull,Henrik J; <strong>Svend</strong> Foyn. Foredrag. Christiania 18 92<br />
Clausen, C.A (red);The Lady with the Pen. <strong>Elise</strong><br />
Wrerenskjold in Texas. Norwegian-American<br />
Association, Northfield, Minn. 1961<br />
Clausen, C.A: A Texas Manifesto. A letter from Mrs.<br />
<strong>Elise</strong> Wrerenskjold.Norwegian-American Studies<br />
and Records, vol.XX<br />
Northfield, Minnesota 1959<br />
Coldevin, Axel; Norske Storgarder.Bd. I, Aschehoug,<br />
Oslo 1950<br />
Christiania Tugthuus. Fanger. Domsprotokoll 1, 1840-<br />
1844. Statsarkivet i Oslo<br />
Christiania Tugthuus. Fangeprotokoll 1839-1850.<br />
Statsarkivet i Oslo<br />
Dittmann, Erling; «Kvinnen med pennen»,<br />
Fredrelandsvennen 21.3.1967<br />
Faye, Andreas; Bidrag ti! Holts presters og prestegjelds<br />
historie. Arendal 1859<br />
Guddal, Berit; «<strong>Elise</strong> <strong>Amalie</strong> <strong>Tvede</strong>. Prestedatteren fra<br />
Holt som ble pioner i Texas.»<br />
Ragland, S; «<strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong>». Lillesandsposten<br />
28.12.1922 og 2.1.1923
Halvorsen; Norsk forfatterleksikon. Bd.6. Kristiania<br />
1905<br />
Hamars Budstikke 1852<br />
Higley,Lisbeth; <strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong> - <strong>Svend</strong> <strong>Foyns</strong> f0rste<br />
<strong>kone</strong>. Njotar0y, Arsskrift 1994/95<br />
Institute of Texan Cultures, San Antonio, Texas;<br />
Diverse arkiv- og bildemateriale.<br />
Johnsen,Arne Odd; <strong>Svend</strong> Foyn og hans dagbok. Oslo<br />
1943<br />
Johnsen,Hartvig; <strong>Elise</strong> <strong>Tvede</strong>. En norsk foregangskvinne<br />
i kampen mot alkoholen, Oslo 1944<br />
Johnsen, Oscar, Albert; T0nsbergs historie,Bd.1-3,<br />
Gyldendal, Oslo 1929, 1934 og 1952<br />
Kildal, Arne; Anmeldelse av «The Lady with the Pen.»<br />
Verdens Gang 12.1.1962<br />
Klreboe, H.B: <strong>Svend</strong> Foyn. Et minneskrift. A. Beckmanns<br />
forlag, Christiania 1895<br />
Kraft, Jens; Norsk Forfatterleksikon 1814-1856.<br />
Kristiania 1863<br />
Lie, Jonas; «<strong>Svend</strong> Foyn og ishavsfarten».<br />
Folkevennen, Kristiania 1879<br />
Lovoll, Odd; Det ]0fterike landet. Historien om norskamerikanerne.<br />
Universitetsforlaget 1983<br />
Maadeholdstidende nr. 19, 1845. «Om<br />
Maadeholdssagen. Af en Dame.»<br />
Morgenbladet, Kristiania, arg. 1852, 1867 og 1895<br />
Nordmanns-forbundtes smaskrifter, nr. 2; Agder og<br />
Amerika. En samling gamle Amerika-brev.<br />
Aschehoug, Oslo 1953.<br />
Norge og Amerika. Et maanedlig flyveblad. 1.-3.arg.<br />
Christiania 1845-1847<br />
Norges officielle statistikk, Fjerde Rrekke nr.130;<br />
Skilsmisser og Separationer. Kristiania 1905<br />
The Norwegian Texans. Utgitt av Institute of Texan<br />
Cultures, Univeristy of Texas, San Antonio 1970<br />
Olsen, Emil; <strong>Elise</strong> Wrerenskjolds breve. T0nsbergs<br />
Blad mai 1925<br />
Paulsen, Carl E; Gamle T0nsberg. Th. Landbergs<br />
Forlag, T0nsberg 1953<br />
Rosenberg, Kjell; Lillesands historie bd. l .Mennesker,<br />
by og boliger. Lillesand 1990<br />
Semmingsen, Ingrid; Dr0m og dad. Utvandringen ti!<br />
Amerika. Oslo 1975<br />
Semmingsen, Ingrid; Veien mot vest. Utvandringen fra<br />
Norge ti! Amerika 1825-1865. Oslo 1941<br />
Slaatto, Anine, W; «Et portrett av den purunge <strong>Elise</strong><br />
<strong>Tvede</strong> fra Holt prestegard». <strong>Tvede</strong>strandsposten<br />
nr.88, 1971<br />
Statsarkivet i Kristiansand; Kirkeb0ker for Dypvag,<br />
Vestre Moland og Holt, 1810-1833<br />
Statsarkivet i Oslo; Kirkeb0ker for Fredrikshald 1800-<br />
1850<br />
Steffens, Haagen K; Linderud og slregterne Mogensen<br />
og Mathiesen, Fabritius, Christiania 1899<br />
Sundtoft,D.S; Vestre Moland kirke. Trekk av dens historie<br />
gjennom 800 ar. Arendal 1983<br />
Syversen, Odd M; Norge i Texas. Et bidrag ti! norsk<br />
emigrasjonshistorie. Stange Historielag 1982<br />
Tor0d, Aage.C; <strong>Svend</strong> <strong>Foyns</strong> Arbeiderboliger 1857-<br />
1982, T0nsberg 1983<br />
<strong>Tvede</strong>,<strong>Elise</strong> <strong>Amalie</strong>: Opfordring ti! alle redle Mrend og<br />
Quinder, at forene sig i Maadeholdsselskaber for at<br />
udrydde Brrendeviinsdrik og Drukkenskab; tillige<br />
med en kort Fremstilling af de skadelige F0lger af<br />
Brrendeviinsdrik. Christiania 1843<br />
<strong>Tvede</strong>, <strong>Elise</strong>: «Om Maadeholdssagen,» af en Dame.<br />
Maadeholds- tidende nr. 19, 1845<br />
Tveiten, Helge, O; S0rlandet - emigrasjonstidens<br />
«trekkfugl-landsdel». Agderposten 21.10.1972<br />
T0nsberg Ugeblad, nr.31. 16. l.l840<br />
0stby,Jan; Hvalkongen. Eventyret om <strong>Svend</strong> Foyn.<br />
Gyldendal, Oslo 1953<br />
0verland og Kjrerheim; Fra Amerika ti! Norge. Norske<br />
utvandringsbrev 1838-1874. Bd.1-3. Riksarkivet.<br />
Kjeldeskriftfondet, Solum forlag 1992 og 1993<br />
Ffilgende personer bar vrert til stor hjelp:<br />
Inger Andreassen, Knut Egil Hamre, Tove Dahl<br />
Johansen, Tone Mathiesen, Per Mollatt, Kjell Rosenberg,<br />
Axel Seeberg, Knut Selmer, Anine Wollebrek<br />
Slaatto, Lillemor Str0m, Odd Magnar Syversen og Sue<br />
Ann Trammell.