Tryckt - Lars-Olof Lindeberg
Tryckt - Lars-Olof Lindeberg
Tryckt - Lars-Olof Lindeberg
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Budskapet från Utomjordingar - ©Rael - rael.org<br />
samma plats under de sex följande dagarna, och som under en timme per gång dikterade de<br />
fantastiska avslöjanden som utgör den första delen av det här ”budskapet”.<br />
Under de första dagarna efter den händelsen, måste jag erkänna att jag undrade ifall jag skulle<br />
våga berätta det för någon överhuvudtaget. Det första som jag gjorde, var att göra en noggrann<br />
kopia av de anteckningar som jag hade tagit så gott jag kunnat, fastän alltför snabbt, medan min<br />
sagesman hade talat till mig. När detta var avklarat, skickade jag mitt manuskript till en seriös<br />
förläggare som enligt min vetskap inte publicerade esoteriska böcker eller science fiction. Jag<br />
ville självklart inte att ett budskap av denna vikt, skulle försvinna bland en samling av mystiska<br />
äventyrsberättelser eller ockulta böcker som riktar sig till människor som är intresserade av<br />
alternativ vetenskap.<br />
Marcel Jullian, som drev förlaget, bjöd mig att komma till Paris och berättade för mig att<br />
manuskriptet var sensationellt. Men han sa att jag var tvungen att berätta mitt livs historia innan<br />
jag gick in på budskapet, och att det kunde behövas göras ett ”par små ändringar”.<br />
Allt det var helt uteslutet. Jag ville inte ta upp hundra sidor med att berätta om mitt liv och<br />
sedan presentera budskapet som jag hade fått, som att jag som person var lika viktig som de<br />
saker vilka jag hade blivit ombedd att avslöja. Jag ville att budskapet skulle publiceras, men bara<br />
budskapet, även om det bara blev en tunn bok, och som därför var ointressant för förläggaren. Så<br />
jag bad Herr Jullian att returnera mitt manus. Han svarade att han inte hade det, eftersom en<br />
läsare hade lånat det, men så fort han fick tillbaka det skulle han posta det till mig.<br />
Jag hade just återvänt från Clermont-Ferrand när jag fick ett telegram där jag ombads att<br />
återvända till Paris och delta i en tv-show kallad det Stora Shackbrädet, ledd av Jacques Chancel.<br />
Han var chef för en bokserie på förlaget dit jag hade skickat mitt manuskript. Han hade läst det<br />
och förstått att det var helt fantastiskt, oavsett om någon trodde på det eller inte. Så jag deltog i<br />
showen, och de tusentals brev som jag fick efteråt visade att, medan några skrattade, hade många<br />
tagit det jag hade sagt väldigt seriöst och ville hjälpa till.<br />
Men dagarna gick och mitt manuskript kom inte tillbaka. Jag skickade ett rekommenderat brev<br />
till förläggaren, som svarade att manuskriptet skulle skickas till mig, men att de ännu inte hade<br />
hittat det. Efter tio dagar åkte jag tillbaka till Paris för att se om jag kunde göra något<br />
personligen, eftersom ingen längre ville svara på mina frågor när jag ringde och frågade om<br />
saken.<br />
Den kända designern, Courrèges, som hade tagit kontakt med mig efter showen eftersom han<br />
var intresserad, gick med på att följa med mig till förläggaren för att ta reda på vad som hade<br />
hänt med manuset.<br />
Marcel Jullian förklarade för oss att läsaren som hade manuskriptet hade tagit med sig det och<br />
åkt på semester, och de inte visste var han var eller hur de skulle kunna få tag på honom.<br />
Situationen blev allt märkligare.<br />
Till slut återfick i alla fall Herr Courrèges manuskriptet och han återlämnade det till mig<br />
personligen. Jag undrar fortfarande om det verkligen hade försvunnit, eller ifall det bara hade<br />
lagts åt sidan för att hindra det från att publiceras. Om förlaget verkligen slarvade bort<br />
manuskript så lätt, skulle jag avråda andra författare från att skicka sina original dit.<br />
Skakad efter missödet med manuset, och av den växande högen med brev från människor som<br />
var intresserade av att köpa boken med budskapen så fort den blev publicerad, erbjöd sig Marie-<br />
Paule att sluta sitt jobb som sjuksköterska för att hjälpa mig med utgivningen och distributionen<br />
av detta exceptionella dokument.<br />
86